DEN KLOKESTE HEST PÅ FILM
TOASTMASTER
Det er tid for en melodi
Tid for en melodi
Det er tid til å ta med
Til et lykkelig land med sang
Hvor temaet er kjærlighet
Tid for en melodi
Det er tid til søt romantikk
Gi ditt hjerte en sjanse
Og syng med
Syng med
Hør hva fuglene gjør
- Du behøver ingen ord - Ingen ord
For musikken har sjarm
Den er kjærlighetens språk
Når ditt livs kjærlighet er i dine armer
Rytme og rim
Kan hjelpe et hjerte på vei
Så kom og syng en sang
Det er tid for en melodi
Det er tid for en melodi. Tid til å finne en sang til din vogn.
For en sang er den eneste ting,
som vil føre deg over regnbuen til et land, hvor musikken regjerer.
Så kom og ha det gøy med oss.
Der er noe for alle her.
Det er rytme og romantikk, fornuft, noe absurd...
Der er noe himmelsk
Du kan ikke ta feil Hvis du swinger med oss
Med en melodi og harmoni Kom med til vår fest
Det er tid for en melodi!
En erindring om en vintertid for lenge siden,
om den klare kalde luft, den nyfalne snø,
om frostens avtrykk på en rute.
Et ekko av sledeklokker kan høres fra den smale vei.
Her i dette eventyrland er temaet romantikk.
For dette er historien om kjærlighetens drøm.
Elsker du ikke desember?
Når klokkene ringer?
Vi er sammen
Og det er den søte vintertid
Hvert snøfnugg som faller
Sender en søt melodi ned langs din rygg
Det er deilig vær
Det er vintertid
På den frosne sjø skøyter folk
Men søte, hva så?
Det er gøyere å kjøre i slede
Bak to gamle travere
Når vi sier: "Farvel, desember"
Så ringer ikke klokkene mer
Vi vil huske
Den søte vintertid
Elsker du ikke desember?
Når klokkene ringer
Vi er sammen på denne søte vintertid
Hvert snøfnugg som faller
Sender en søt melodi ned langs din rygg
Vi er sammen Og det er deilig vær
- På den søte vintertid - Juleklang, juleklang
Hele dagen lang
På den frosne sjø skøyter folk
Men søte, hva så?
Det er gøyere å kjøre i slede
Bak to gamle travere
Når vi sier "Farvel, desember"
Så ringer klokkene ikke mer
Men vi vil huske den søte vintertid
Husk desember Den søte vintertid
FARE ISEN ER TYNN
På den frosne sjø skøyter folk
Men søte, hva så?
Det er gøyere å kjøre i slede
Bak to gamle travere
Når vi sier: "Farvel, desember"
Så kimer ikke klokkene mer
Vi vil huske
Den søte vintertid
Freddy Martin, en inderlig beundrer av klassikerne,
og inspireret af Rimsky-Korsakovs Humlens Flukt,
har valgt å tolke denne livlige fantasi på sin egen unike måte.
På sin flukt, som er lynende fort,
forsøker den lille vepsen desperat å unnslippe
den hektiske harmonien i dette instrumentale marerittet.
I den amerikanske folklore
har mange store menn etterlatt symboler på sin storhet.
Der var Paul Bunyans sin øks.
John Henrys hammer.
Davy Crocketts gevær.
Og ganske uventet også en billig blikkhatt,
en pose med eplekjerner og en Bibel.
Og underlig nok,
så er dette symboler som har tilhørt en av de mektigste menn av de alle.
John Chapman. En ekte pioner.
Etterhvert som årene har gått er virkeligheten bitt avløst av legenden.
Og i dag kjenner vi kun denne bemerkelsesverdige mannnen
som Johnny Appleseed.
Dette er hans historie.
Fortalt av en gammel nybygger, som kjente Johnny godt.
Hør.
Hver gang jeg ser en eplerød himmel,
tenker jeg på Johnny Appleseed.
For skyene der oppe er slett ikke ekte skyer.
Nei, sir.
Det ville ikke finnes noen eplerød himmel,
hvis det ikke var for Johnny...
Men vent her.
Jeg vil heller starte med begynnelsen.
Da Johnny bodde på en gård utenfor Pittsburgh.
Året var 1806, eller deromkring.
Hvis man så ham, ville ingen tro at, Johnny Appleseed
ville bli en pioner.
Han var en utmagret liten fyr.
Men det gjorde ikke Johnny noe.
Han hadde jo sine epletrær i morgensolen
og i kveldsbrisen.
Herren er god mot meg
Så jeg takker Herren
For å gi meg de ting, som jeg skal bruke
Solen og regnet Og et eplefrø
Ja, han har vært god mot meg
Jeg skylder Herren så mye
For alt hva jeg kan se
Hvis det ikke var for ham
Så ville det ikke vært noen epler her
Han har vært god mot meg
Her er jeg Under den blå, blå himmel
Jeg gjør, hva jeg vil
Jeg synger med mine fjærkledde venner
Jeg summer med biene
Jeg våkner hver dag
Helt lykkelig
For jeg vet, at med hans hjelp
Vil mine epletrær stadig være der
Herren er god mot meg
Arbeid, syngene helt ubekymret.
Sånn tilbrakte Johnny hver dag.
Med å pleie sine epletrær.
Men den senere tid hadde Johnny fornemmet noe i luften.
Et buldrende drønn av rastløse menn med rastløse føtter.
Kom med i vognen som kjører vestover. Ut til det ukjente land.
Kom med i vognen som kjører vestover. Ellers blir du ensom tilbake.
Vi skal bygge et nye hus. Vi begynner på ny frisk.
Mennesker og dyr skremmer oss ikke. Vi er viljesterke menn.
Kom med i vognen som kjører vestover. Ut til det nye land.
Kom med i vognen vestover. Det er også plass til deg.
Kom med i vognen som kjører vestover. Ut til det ukjente land.
Kom med i vognen som kjører vestover. Ellers blir du alene tilbake.
Flodene er brede. Bergene er høye.
Men ingenting kan stoppe en pioner. Vi er alle stifinnere.
Kom med i vognen som kjører vestover. Ut til det ukjente land.
Kom med i vognen som kjører vestover. Eller...
Stakkars Johnny.
Han var ingen pioner, og det visste han.
Det var bare noe han lot som.
Og de folkene, som reiste vestpå for å bygge landet, fikk epleplukning
til å lyde som en unyttig gjerning.
Men så skjedde det et mirakel.
"Hva holder deg tilbake, Johnny?" sa en stemme.
Kom så. Reis vestover, hvis det er det du vil.
Det var en engel.
Johnnys egen skytsengel.
Kanskje ser han vittig ut for deg og meg.
Men det var sånn, John hadde forestilt seg, at han ville se ut.
Vel, snakk ut, min venn.
Stå ikke der og glo. Lukk opp porten og lukk opp snakketøyet.
Ja, sir.
Hvorfor tar jeg ikke vest på?
Fordi jeg ikke er sterk nok.
Og ikke har en stor brystkasse.
Der ute overlever kun de sterkeste.
Jeg er omtrent den minste kar som lever.
Du burde skamme deg, Johnny.
Du har tro og mot, og du er fornuftig.
Men hør her, sir.
Jeg kjenner kun til epletrær.
Og hva er galt med epler?
Er det ikke den fineste frukt i landet?
Hør nå. De tar prisen.
Tenk, Johnny, på alle de ting man kan lage med epler.
Der er syltede epler.
De saftige epleterter Og eplekaker
Epleboller Ikke å forglemme...
- Eplesaus? - Ja.
Og det er eplelapper Lette til å
væte ganen
Er det eplecider i et glass
De kan stues, stekes De kan kokes og bakes
Eplekake.
De kan lages på alle måter
Der er eple ditt og eple datt Alle oppskriftene kan fylle en hatt
Jeg kunne bli ved hele dagen!
Så pakk dine ting og kom deg avsted
Få plantet noen epletrær
Det er mye arbeid derute som skal gjøres
Der er mye arbeid som skal gjøres
Ja, sir! Jeg mener: nei, sir. Forstår De...
Jeg har hverken feller eller utstyr.
Ingen av de tingene jeg skal bruke derute.
Du har ingen...
For pokker. Jeg skammer meg over deg!
Du har det som skal til for å klare deg.
Du har alle frøene, du skal bruke.
Og hva er bedre å lese i
enn din fine bok?
Her er en veldig praktisk hatt.
Den har til og med et håndtak.
Vend bunnen ned og du kan lage mat.
Så kom nå Kom av sted
Få plantet noen epletrær
Det er mye arbeid som skal gjøres
Det var sånn det begynte.
Det var sånn, Johnny tok av sted for å utforske det ukjente.
Det var et stort og skrekkinngytende land
for en mann å stå ovenfor.
En liten mann som var helt alene.
Uten en kniv, uten et gevær.
Selvom skogen er mørk og stor,
med uhyggelige vesener alle steder,
så ble Johnny ved med å gå.
Han gikk til han fant et lite stykke åpent land.
Med frodig jord og en varm bris.
Et godt sted til epletrær.
Men dyrene her kunne ikke vite,
om John var en venn eller fiende.
Noen tok flukten med det samme.
Og noen gjorde seg klar til å bite fra seg.
Men hvis Johnny så dem ensett ham dem ikke.
Han hadde det travelt med å plante eplefrø.
Nå kom dyrene alle steder fra.
De ville se mannen som gravde her.
De likte ikke hva de så.
De stolte ikke på mennesket.
Ja, det menneske måtte vekk.
Men hvem skulle fortelle ham det?
Det var ikke en sjel, som kunne svare på det.
Før det kom en sort og hvit katt.
Den var ikke så klok, men det betydde ingenting for den.
Den visste, at den var noe helt spesielt.
Det var det som skulle til.
Det hadde dyrene aldri sett før.
At et menneske syntes om en katt.
Den lille mann hadde gjort alle forutaningene til skamme.
Han var den første som var kommet.
Uten en kniv, uten et gevær.
Og fra den dag
var alle dyrene en venn for John.
Det var de helt sikkert.
Herren er god mot meg
Så jeg takker Herren
For å gi meg de ting som jeg skal bruke
Solen og regnet og mine eplefrø
Ja, Han har vært god mot meg
Etter hvert som tiden gikk
ble Johnny ved med å plante epletrær.
Han fikk mange nye venner.
Og hans beste venner var nybyggerne.
For John plantet mer enn bare et epletræ.
Han plantet også sin egen tro og sitt eget mot.
Og det ga andre nytt mot.
Mot til den jobb de skulle utføre.
Og i takt med, at flere nybyggere kom for å hogge skogen ned,
ryktes de gode gjerninger Johnny Appleseed hadde gjort
i det ganske land.
Og mer enn én gang ville folk holde en god gammeldags fest
til ære for Johnny Appleseed.
Og epletreets frukt.
Kom utenfor til høyre for ringen innenfor buen og utenfor nedenunder
Det vil ikke regne Hvis ikke det tordner først
Første og tredje, balanser, sving Kom ut til høyre for ringen
Bøy deg, fire, åtte hender, rundt Sving du meg, så svinger jeg deg
Jeg svinger min pike Halvdelen av tiden
Når du er klar Til en do-si-do
Kylling på pannen Elter en deig
Den store gris finner litt mat En gang til og så er det slutt
Noen ganger, hvis John kom forbi,
ville han komme over og se hva som foregikk.
For det moret ham å se, at hans arbeide hadde båret frukt
og hadde ført en masse folk sammen og gjort dem til gode naboer.
Dukk deg for eplet, fire i trekk Mange takk, og ut i hjørnet!
Eplekjerne, Baltimore Bit i eplet helt inn til kjernen
Klar!
Til venstre med den venstre hånd
Tilbake til din partner, høyre, venstre, snur til høyre
Rett opp på dem og få dem med Høyre, venstre, fire i trekk
Annet par i hjørnet skal inn til eplekjernen
Herren fra Baltimore og den søte pike igjen
Kom og ta for dere! Viktualierne er fremme, bordet er dekket.
Maten venter på å bli spist. Kom og ta for dere!
- Syltede epler. - Smaker deilig!
- Eplesmør. - Eplekake.
- Epleboller. - Hva med litt eplesaus?
Ja, takk.
Ja, Johnny gjorde alle folk glade.
Han ville ikke takkes. Det hadde han ikke tid til.
Han visste, man ikke kan hvile på sine laurbær,
hvis man vil dekke hele ødemarken med epletrær.
Og sånn var det, i mer enn 40 år,
at John gikk rundt og plantet trær ute i villmarken.
Ja, sir. I 40 år gikk han rundt og plantet epletrær.
Og i løpet av disse årene oppnådde denne lille mann...
å kaste sin skygge over hele landet.
Over 260000 kvadratkilometer.
Og alle steder i hans skygge,
kan man finne hans tre velsignelser.
Kjærlighet og tro
Og et epletre
Fordi du har sovet, så skal du bære kaken.
Kom så, opp med deg!
Vi skal ut på en lang tur.
Goddag, engel, hvordan har du det?
Fint. Og hva med deg?
Fint, men jeg føler meg litt...
Hvem er det som sover i kveldstusmørket?
Det er bare ditt skall, John, ditt dødelige skall.
Mitt skall?
Mener du... Er jeg gått bort?
Pokker også, engel! Det kan jeg bare ikke.
Det er korn å høste, frø til å så.
Nå, nå, nå! Stopp en halv, min venn.
Ditt arbeid er gjort her nede på Jorden.
Men på den andre siden... Vi har bruk for deg, Johnny.
Det har vi sannelig.
Man skulle tro, vi hadde alt, hva vi behøver.
Men det har vi ikke.
Vi mangler nemlig epletrær.
Det må jeg si!
Det visste jeg ikke.
Hva venter vi på? Kom, la oss komme oss av sted!
Vi kaster bort tiden Vi skal av sted
De epletrær skal vokse
Det er mye å gjøre der oppe
Det er mye arbeid som skal gjøres
Nå vet du hvorfor,
når jeg ser at himmelen har en bestemt farge, så tenker jeg på John.
For det er, som jeg sier,
at skyene er slett ikke skyer.
I virkeligheten er det epleblomster.
Fra Johns eplehage i himmelen.
En dag vil det være epler her
Som alle i verden kan dele
Herren er god mot meg
Det er drama, det er spenning og det er harmoni
i dette eventyret på havet.
Med i dette eventyr er et flott utformet skip.
Det er ikke dette linjeskipet.
Vi seiler med et annet skip
Med et fnys og et pust og et tøff, tøff tøff.
Og en frisk liten båt.
Her er vår helt, slepebåten Lille Toot.
Lille Toot var en slepebåt
En glad slepebåt i havnen
Han tilhørte en fornem familie av slepebåter
Men det virker som at Lille Toot
simpelthen var revnende likeglad
Han prøvde å oppføre seg pent, men det lykkes aldri for ham
Tøff, tøff, tøff, Slep og skub, min venn
Jeg er en stor slepebåt som min far
Jeg kan slepe store båter
Og nå av sted!
Han fikk linjeskipene til å vente
Mens han laget et åttetall
Med den største letthet Pløyde han gjennom havet
Og droppet av sted
Men en dag gikk han for langt
Da han kom i veien for Store Toot
Og det var ikke morsomt For Store Toots var meget stolt
Blir du aldri voksen, Lille Toot?
Når det er arbeid som skal gjøres Tenker du kun på å leke
Blir du aldri voksen, Lille Toot?
LILLE TOOT
Lille Toot ble veldig redd
Han avgjorde med det samme
At han ville oppføre seg så pent som han kunne
Så da hans far langsomt kom tøffende
Med et kjempestort skip på slep
Så hjalp Lille Toot ham med å buksere skipet ut på havet
Tøff, tøff, tøff Slep og skubb, min venn
Jeg er en stor slepebåt som min far
Jeg kan slepe store båter
Og nå avsted!
Blir du aldri voksen
Lille Toot?
Blir du aldri voksen
Lille Toot?
Når du skaper problemer
Så er de alltid store
Blir du aldri voksen
Lille Toot?
For en skam For en skam
Du har vanæret din fars navn
Blir du aldri voksen
Lille Toot?
SJØMILSGRENSE
Uskikkelige gutt.
Skam deg.
Ergerlig.
Han drev omkring
Da en storm plutselig rammet
I det frådende havet Gynget og gynget og gynget han
Og hans hjerte ble fylt med frykt For han visste at klippene var nære
Med bølgene i hælene Visste Lille Toot, at alt var mistet
Da så han en nødrakett blusse opp
Og eksplodere på himmelen
Og da visste han, at han måtte kjempe for sitt liv
For et skip var i fare
Og mens han pustet et SOS
Skynte han seg av sted til unnsetning av et skip i nærheten
Prøv, prøv!
Kjemp for livet!
Det later til, at du er blitt voksen, Lille Toot
Du er modig Du er modig, Lille Toot
Kan du høre bifallet fra menneskemengden?
Du har gjort din far stolt
Du er blitt en riktig stor Lille Toot
Ja, du er blitt en riktig stor Toot, Lille Toot
Det er poesi i trær, sies det.
Og en dag fant en dikter sånt tre.
Så vevde en musikalsk mester en melodi omkring treet.
En kunstner rørte ved det. Ga det farger og varme former.
Her kommer disse tre:
Dikt, bilde, melodi.
En enkel hyldest til et tre.
Jeg tror aldri, at jeg vil se
Et dikt så vakkert som et tre
En tre hvis sulten munn er trykket
mot Jordens
søte bankende bryst
Et tre som ser
På Gud hele dagen
Og løfter sine bladfulle armer
I bønn
Et tre som om sommeren er ikledd
En rødspette-reir i sitt hår
Og på hvis nysnøen er falt
Det med tiden blir til regn
Dikt blir skrevet
Av fjols som meg
Men kun Gud
Kan lage et tre
Akkompagnert av sambaens berusende rytme,
presenterer en pike en musikalsk cocktail
med et sant latinamerikansk islett.
Så hvis disse tre alen av et stykke
lar seg rive med av dette lidenskapelige tropiske tempo,
så gi ikke dem skylden for det. Gi sambaens rytme skylden.
Hvis humøret er helt i bunn
Og det gjerne skulle vært helt topp
Vil en liten musikalsk cocktail
Få det opp på en sky
Man blander en smule rytme
Med en snert av noen få gitarer
Og et gram av samba
Noen få melodiøse strofer
Og så, og så
Tar man en liten cabaca
En pandeiro
Og en cuica
Så har man sambaens fascinerende rytme
Gitarene klimprer
Fuglene nynner
Trommene trommer
Så kan man gi sambaens rytme skylden
Det er noe ved den rytmen, man holder av
Slik en sang synger man med på Men det, som får det til å swinge
Er når man danser I takt til rytmen i sine føtter
Og når man danser i takt så blir man rammet
av en særlig carioca følelse
Men hvis man er helt opp på en sky
Så skal man gjøre det her
Man tar en liten cabaca
En pandeiro
Man tar en cuica
Så har man sambaens fascinerende rytme
Her er en historie rett fra prærievognen.
Akkurat som de pleide å fortelle den i gamle dager.
Ifølge dem var Pecos Bill den mest barske, rå,
seigeste, sterkeste, mest utholdene cowboy, som har levd.
Alle historier om Pecos er som sterk medisin,
så kanskje er det best å begynne forsiktig.
Mørket er ved å falle på
Og vinden begynnerå klynke
Verden er en silhuett
Mot himmelen
Blå skygger
på sporet
Blå måne
skinner gjennom trærne
Og det klagende hyl
fra langt borte
Kom drivende
på aftenbrisen
Av sted blå skygger
av sted
Morgengryet er her snart
Og du vil være på vei
Men inntil mørket
Kaster sitt slør
Så vil det være blå skygger
på sporet
- Av sted - Av sted, blå skygger
- Av sted - Av sted, av sted
Snart blir det morgengry
- Og du vil være på vei - På vei
Men inntil mørket
kaster sitt slør
Vil det være blå skygger
På stien
Skygger på stien
- Onkel Roy? - Ja, min venn.
Hvorfor hyler ulvene sånn?
Ulvene? De er prærieulver, er de ikke?
De er prærieulver. Bobby har rett. De hyler alltid, når månen lyser.
Hvorfor?
Det er en lang historie.
- Involverer den cowboys? - Det kan du tro.
- Og indianere? - Jeg kan ta et par stykker med,
men den handler mest av alt om Pecos Bill.
Pecos Bill?
- Hvem er han? - Hva?
- Kjender du ikke Pecos Bill? - Det er utrolig!
Jeg trodde, at alle kjente Pecos.
Bobby, du overrasker meg. Bill var den største buckaroo i verden.
Han var den hardeste, mest barske fyr. Og han gav aldri opp.
For han fryktet hverken menneske eller dyr.
Ja, ham Pecos Bill, han var...
Rolig, Trigger. Jeg glemmer ikke Bills hest.
Jeg vil aldri glemme Widow-Maker.
Widow-Maker?
Det er et rart navn.
- Det navnet hadde hesten fortjent. - Den var en dreper.
- Dynamit med hovene. - Widow-Maker var Bills beste venn.
Inntil han møtte en vakker præriepike.
- Det er en kvinne med i historien. - Men for en kvinne!
Hun var frisk som duggen,
på en prærierose.
En sand fullblodshest,
Fra hennes nese til tå.
Det var Slue-Foot Sue.
Søte Sue.
Slue-Foot Sue. Jeg vil heller høre om prærieulvene.
Onkel Roy, du holdt på å fortelle...
Hvorfor prærieulvene hyler av månen?
Ja, men det hele henger sammen.
Jeg må fortelle deg begge historiene.
For historien om Bill og Slue-Foot-piken
er historien om prærieulvene og grunnen til at de hyler.
Jeg vil gå i flere detaljer nå.
Her er et kart over det gamle USA,
og helt omgitt av villmarken ligger Texas.
Amen. Der ligger det selvfølgelig også et par andre stater.
- Som Wyoming. - Milwaukee.
- Og Long Island Sound. - Ja!
I Texas ligger det en elv.
Hvor den kommer fra vet ingen.
Hvor den slutter er ingen interessert i.
De er bare pokkers glade for, den fortsetter.
Og den flod er Pecos-floden.
- Dens vann var ganske surt. - Det var ondt vann.
Selv gribbene ville ikke drikke det.
Til dette frodige sted kom det engang en prærievogn.
Det var mor og far og 16 småttiser.
- Fire hunde. - Og et par katter.
De skulle alle vestpå for å lete etter større plass.
Det kunne jeg også godt bruke.
Da de krysset Pecos,
falt en av dem ut og landet på hodet.
Der var ingen som merket, at han var vekk.
Den gamle vognen rullet bare videre.
- Det var Bill. - Det stakkars lille barnet.
Helt alene i verden.
Så kom natten, Og en præriemåne.
Den gamle prærieulven på vei hjem.
Hun ville få et sjokk, når hennes reise var slutt,
For storken hadde kommet med en levering.
- Ganske usedvanlig! - Ja!
Det var aldri skjedd før. Det var sikkert en av de nymotens modeller.
Bill så opp, og så smilte han
Søren.
Prærieulvens hjerte ga etter
For Bill hadde sett med det samme. At det var ingenting å frykte.
Han hadde gjort krav på sitt.
Han hadde retning like mot matvognen
Ja, gamle Bill var mer sulten enn en spette med hovdepine.
Og den naturlige ting skjedde,
at Bill vokste opp med en flokk prærieulver.
Han ble snart deres leder.
Det var noe de alle kunne forstå.
Men lille Bill kunne ikke finne hvile,
før han hadde bevist, at han var den beste.
Så han studerte de andre dyrene.
Og så viste ham dem en ting eller to.
Han var hurtigere enn en antilope.
Han hoppet høyere enn en kanin.
Ja, Bill kunne hvisle høyere enn en slange.
Men så en dag
Gjennom den brennhete sand
Kom en fremmed
Til Pecos land
Den sædvanlige velkomstkomiten, Var der den dagen.
For at by deres gjest velkommen
På den sædvanlige måte
50 mot en var ikke en rettferdig kamp.
Men det gjorde Bill noe med.
Det var begynnelsen på et fint vennskap.
Deretter holdt de to sammen.
Som vorter på en padde, som fjær på en fugl.
Da Bill ble voksen var det ganske naturlig,
at han skulle velge en karriere som passet ham og hans hest.
Ja, Bill ble til en cowboy fra topp til tå!
Pecos Bill var et kjent ansikt i Texas.
Og vestens supermann, for å si det pent.
Han var den hardeste, mest barske fyr. Og han ga aldri opp.
For han fryktet hverken, mennesker eller dyr.
For den hardeste fyr, vest for Alamo.
Der var én gang, da han fanget en cyklon,
Og satte seg overskrevs på den,
Og mens cyklonen basket og flagret,
satte Pecos seg ned, og rullet seg en røyk.
Til den umedgjørlige vind, var blitt til en lett bris.
En gang var det en tørke som rammet hele Texas.
Så han dro til solrike California
Og selv om historien er litt rar, så fikk han regn fra Californa.
Det var sånn vi fikk Den Mexicanske Golf.
For den hardeste fyr vest for Alamo.
Da en bande kvegtyver Stjal en flokk kveg
Da visste de ikke, at flokken tilhørte Bill.
Da han hadde fanget de fordømte forbryterne,
Slo Pecos alle deres tenner ut
Det er derfor, det finnes gull i fjellene.
For den hardeste fyr vest for Alamo.
Pecos for vill,
- mens han red i ørkenen. - Vann.
Det var 140 kilometer gjennom den brennhete sanden.
Vann!
- Han ville aldri nå til grensen. - Vann!
- Hvis han ikke fikk litt vann. - Vann!
Så han fant en kjepp, og gravde frem Rio Grande
Mens en stamme av indianere, i krigsmaling danset krigsdans,
kom Pecos overraskende på deres lille lek.
Han ga rødhudene sånn et sjokk, at de sprang ut av deres maling.
Det er derfor Den Malede Ørken har fått sitt navn.
For den tøffeste fyr vest for Alamo.
Mens han hvilte på en sky høyt over Texas,
fikk han stjernene til å forsvinne med sin pistol.
Da Pecos så stjernene blekne, lot han en av dem lyse klart.
Og det er kjennetegnet for staten Lone Star Texas.
Ja, det var gode tider for Bill og hans hest.
Man skulle ikke tro, noe kunne skille dem ad.
Men så skjedde det.
Bill var glad den skjebnesvangre dagen.
Han slo ubekymret tiden ihjel.
Han oppfant et etmanns-rodeo.
Han kjempete mot en bøffel.
Stakkars Bill.
Han var glad som en gris på en roemark.
Men så...
Så begynte Herren å dele kort ut fra bunnen av kortstokken.
For nedover strømmen kom Slue-Foot Sue,
og hun så sjarmerende ut.
Hun liknet noe fra en drøm.
Den første kvinne Bill noensinne hadde sett.
- Hun var underlig. - Annerledes!
Ja, men meget stimulerende.
Som et stykke rugbrød på en tom mage.
Han fikk en underlig følelse,
og hans sanser ble satt ut av kraft.
Med en bankende lyd i ørene,
som tusen oksers galopperende hover.
I hans bryst var en syden og fråden,
hans blod kokte, hans hjerne brant.
Den brant med en ild, som kun kunne kjøles...
Med tanker om de fristende dybder
av to krystallklare vannhull.
Ja, l'amour hadde grepet Pecos Bill.
Widow-Maker var ganske forvirret.
Han trodde, det var problemer på vei.
Og det hadde han rett i.
Bill fikk det travelt med å gjøre kur på ekte western-maner.
Han arrangerte at månen,
skulle sitte flott på himmelen,
og oversvømme landet,
Med et sølvskjær.
Han arrangerte stjernene på himmelen,
så de utgjorde et bilde på evig kjærlighet.
Så krysset de himmelen,
I ord av ild.
Bill fortalte Søte Sue,
Om hans hjertes lengsel.
SØTE SUE JEG ELSKER DEG
Søte Sue,
Jeg elsker deg!
HELL OG LYKKE BILL
Sue valgte deres bryllupsdag.
Men Bill måtte betale en pris.
Sue ville ha et stort bryllup, det fineste selvfølgelig.
Hun ville giftes ridende på Bills hest.
Sue fikk sitt bryllup, og det var flott.
Legg en siste hånd på den søte pikes chassis.
Den glade rødmende brud var ved å revne af stolthet.
Men Bill hadde også lovt Slue-Foot Sue en tur på Widow Maker.
Ville hesten la Sue ri på seg?
Her kommer svaret, og den var meget sint.
Widow-Maker var dritsur.
Men det gikk ikke Sue på.
Hun gikk like opp til hesten.
Hennes hånd rørte ved dens stride skinn.
Hennes fot fant stigbøylen med et rykk i hennes tournure.
Sue var på plass, og dysten kunne stå.
Prosessen gikk straks i gang.
Fluks.
Det var ingen tvil om, at Sue var en ekte kvinnelig buckaroo.
Og så var det hennes tournure.
Under sparkene hoppet Sue opp og ned.
Det var mer enn hun kunne klare.
Og så strøk Sue av sted som et lyn.
Den djevelske seletøyet, laget av stål og ledninger,
fikk hesten til å foreta noen veldige hopp.
Og snart stod det publikum klart,
at Sue var kommet meget langt opp.
Det så ut som om spillet var ute.
Men håpet var ikke helt ute.
For der kom Bill og hans gode gamle rep.
Han fikk snart satt en stopper for saken.
For Bill bommet aldri.
Bill var rolig og selvsikker.
Han la ubekymret sin løkke.
Han bedømte avstanden og bestemte vindretningen.
Og så ble det snurret og snodd og vridd.
Og så gav han slipp.
Men mesteren bommet.
Hvordan det kunne skje fant ingen noensinne ut av.
Hun fortsatte sitt ritt opp i himmelen.
Så langt opp, at hun slett ikke var synlig.
Den uheldige mø kom så langt opp i rommet,
at hun til sist nådde til månen.
Og der ble hun.
I staten Texas i USA
leves livet stadig på den gode gamle måten.
Og Pecos-floden strømmer av sted,
men den største cowboy på Jorden er vekk.
Bill dro tilbake til prærieulvene.
Men han glemte aldri Sue.
Og hver natt, når månen var kommet frem,
så ville han komme med et bedrøvet skrik.
Han jamret seg over sin elskedes skjebne,
hans fortapte kjærlighet oppe i himmelen.
Så smertelig var det å se hans sorg,
at prærieulvene også stemte i.
Og derfor er det stadig slik den dag i dag,
at prærieulvene hyler av månen.
- Av sted - Av sted, blå skygger
- Av sted - Av sted, av sted
Morgengryet kommer snart,
og jeg vil være på vei.
På vei.
Men inntil mørket,
kaster sitt slør,
så vil det være blå skygger,
på stien
skygger på stien.